- Detta har hänt: - Det är mycket som förändras med mig.
Det är som att det inte är mitt liv jag ser när jag blickar tillbaka.
Det är bara en medelålderskris.
Det är jag igen, Pete. Du måste ringa.
Nåt händer med mig och du är nog den enda som förstår vad det är.
I åratal har jobbet gått före familjen. Nu äter jag flingor till middag.
Så kan man inte leva.
- Vad vann vi? - En kompass. En trasig kompass.
Du kan inte ändra det förflutna.
Du behöver bara ändra en sak.
Jag åkte tillbaka till nöjesfältet, där allt började.
Det är mitt fel att du blev kär.
Det är mitt uppdrag. Jag måste tillbaka och göra felen ogjorda.
Men du är döende, Hiro.
Och du kan fortfarande inte kontrollera dina krafter.
Tänk om jag kunde få Danko att tappa intresset för dig.
- Varför gör du det här för mig? - Vi kanske båda vill bli befriade.
Jag vill tillbaka till min äppelmartini och överbetalda lobbyister.
KAPITEL 3 "ACCEPTANCE"
Ursäkta mig.
- Tracy? Är det du? - Hej, guvernören.
Jag är tillbaka.
Jag måste prata med dig, Hiro.
- Vad har jag nu gjort? - Inget, jag vill bara prata.
Vi har aldrig stått varann nära. Jag har alltid tagit livet så seriöst.
- Du var mer... - ...oseriös?
Nu är det dags för en förändring. Det är bara vi kvar av familjen Nakamura.
Varför pratar du om det nu?
Därför att...
...Ando och jag ska gifta oss!
- Redan? - Vi har varit ihop sen gymnasiet.
Självklart... Gratulerar!
Så kul för dig!
Det vore en ära om du kunde lämna över mig på bröllopet.
Det vore en ära för mig också.
Goda nyheter, Ando! Hiro tackade ja.
- Ska du överlämna Kimiko på bröllopet? - Ja, nu har jag en till godo.
Det är över ett år till bröllopet. Då kanske du...är borta.
Apropå det! Jag kom på ännu en sak till min "Att göra"-lista.
- Glöm listan, Hiro. - Nej, jag måste få alla fel ogjorda.
- Det är mitt uppdrag. - Tidsresandet kan döda dig.
Du måste inse fakta. Du är döende.
Det är dags att berätta sanningen för Kimiko.
Det är "Ring Hiro"-linjen! - Vad kan vi stå till tjänst med?
Mitt namn är Tadashi. Jag är på taket av Kaminakagatan 614.
- Jag tänker hoppa. - Kaminakagatan 614...
Det är ju här! Jag kommer direkt!
Håll ställningarna. Jag kommer snart.
- Hoppa inte! - Du skrämde halvt ihjäl mig!
Förlåt. Jag ska rädda dig!
Det är försent för hjältedåd. Mitt liv är över.
- Varför ringde du, då? - Därför att jag behöver ett vittne.
Så att folk vet varför jag gjorde det.
Jag känner igen dig! Du jobbar på ekonomiavdelningen, va?
- Jag fick sparken för en månad sen. - Varför är du då kvar här?
Jag smög in igen. Jag skämdes för mycket för att berätta sanningen.
Jag gick upp på morgonen, klädde på mig och låtsades gå till jobbet.
Det är inget att skämmas över.
Jo, i mitt fall. Jag fick sparken för olämpligt uppträdande.
Vad gjorde du?
Jag antar att det började på förra årets avslutningsfest.
Jag drack för mycket saké, och hamnade vid kopieringsmaskinen.
- Jag kopierade min... - Din...bak?
Det var väl inte så farligt.
När min familj fick reda på det...
- ...skämdes de nåt enormt. - Tänk om jag kunde få det ogjort.
Det är omöjligt.
Hej då!
Vänta! Jag kan hjälpa dig!
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator, memnock, FRiEND och St1gge
www.SweSUB.nu - För bättre texter
Synk: Eu65 @UT
- Nathan... - Mamma.
Vad för dig till D.C.? Storstädar du?
Ja, faktiskt. Kom och titta.
Precis vad doktorn ordinerade, en minnestripp.
Sist sa du att du såg nån annans liv när du såg tillbaka på ditt eget.
Det här, Nathan...är ditt liv.
Du hade inte behövt göra det, mamma. Jag känner inte igen nåt av det här.
Det är klart att du gör. Kom igen, välj nåt.
Här...
Det var din favoritleksak.
Farbror Tim köpte den till mig när vi reste längs kusten. Jag satt i baksätet.
Det var då du bestämde att du ville bli stridspilot. Minns du det?
Ja, jag minns det som i går.
Bokstavligen.
- Är det nåt fel, Nathan? - Nej, det är bara bra.
Kom igen, vad har hänt? Det känns som att du har trillat av jordens yta.
Det var familjen. En familjekris.
Det var komplicerat och dramatiskt, och jag har lämnat det bakom mig.
- Så du är tillbaka? - Ja, och jag söker arbete.
Inte nu längre. Jag kan behöva din hjälp i New York. Om du vill, alltså?
- Det vore idiotiskt att säga nej. - Jättebra!
- Vad ska jag göra? - Jag kan behöva lite rådgivning.
Du vet, lite hjälp på traven. Det är ju du bra på, Trace.
- Inga problem, guvernören. - Ät middag med mig i kväll.
Vi kan diskutera detaljerna.
Det är så kul att ha dig tillbaka.
- Har du tid en stund? - Visst, kom in.
Jag trodde att du inte ville veta av mig.
Jag måste visa dig nåt.
- Det var en fin arm. - Nej, det fanns en tatuering.
Jag la märke till den igår kväll. Det var en kompass.
- Som den du tog från banken. - Mystisk kompasstatuering.
Sluta, Noah. Jag ser inte saker. Den fanns där.
- Jag trodde att du skulle hjälpa mig... - Jag vet inte vad vi ska göra, Peter.
Ska vi ut på vägarna och leta efter den snabba killen med knivarna-
-och avslöja nån gigantisk konspiration? - Nej, du vill väl inte bli skuren igen?
Nej, det vill jag inte. Det är det jag säger, jag vill inte.
- Så är det. - Jag fattar.
Vad gör jag här då?
- Förlåt att jag störde dig, Noah. - Lugnt. Det går bra, när som.
- Claire. - Vad gör du här?
Jag var tvungen att fråga din pappa om nåt för att få klarhet, men...
Jag klarar mig. Jag måste sticka. Jag ska vara på jobbet om tio minuter.
Tio minuter? Du bor mitt i New York.
- Ny kraft? - Fråga din far om det.
Bara en fisketur. Blev aldrig nåt av, och det är över. Vill du ha nåt att äta?
En skål med flingor?
Ando! Goda nyheter. Hiro sa "ja".
Berättade du för Kimiko att du ska lämna över henne på vårt bröllop?
- Ja? - Vad har du i ansiktet?
Skrivarbläck. Har du sett Tadashi?
Jag pratar om en väldigt viktig sak. Vem är Tadashi?
Inget viktigt. Det viktiga är att jag reste tillbaka i tiden.
Jag hindrade Tadashi från att kopiera sin bak. Nu är han tillbaka på jobbet.
Han är inte på taket längre.
- Jag ska kolla upp honom. - Vänta!
Du måste acceptera verkligheten, Hiro.
Det är dags att berätta sanningen för Kimiko.
Ring-En-Hjälte linjen!
Ring-En-Hjälte. Hur kan vi rädda er idag?
Jag heter Tadashi. Jag är på taket av Kaminakagatan 614.
- Jag tänker hoppa. - Tadashi?
- Hoppa inte! - Du skrämde halvt ihjäl mig!
Förlåt.
Jag har dragit skam över mitt familjenamn. Mitt liv är slut.
Nej! Det här borde inte hända igen! Jag fixade det!
- Du gjorde vad? - Berätta bara hur det här hände.
Allt började när jag gjorde en speciell fotokopia...
Men du gjorde inte den. Jag var på festen och stoppade dig.
Det var inte på festen. Det var på Kejsarens födelsedagsfirande...
Menar du att du kopierade din bak ändå? Varför skulle du göra det?
Vad snackar du om? Det var förödmjukande.
- Och det var bara toppen på isberget... - Jag vet. Låt mig hjälpa dig.
Det är för sent för hjältemod.
- Hej då. - Vänta! Jag kan hjälpa dig!
Val, innan du lägger in det...
- Han sa aldrig att han var diabetiker. - Pete!
- Jag lämnade tre meddelanden. - Jag ber om ursäkt, förlåt mig.
- Jag har haft fullt upp. Mår du bra? - Ja, jag behöver prata med dig.
- Kan det vänta? - Det tar bara fem minuter.
Vad ville du berätta?
- När började det? - Några dagar sen. Jag är som en-
-fällkniv med olika superkrafter nu. Det är en ny kraft varje dag.
- Jag antar att det ligger i släkten. - Ja, men det är nåt mer.
Jag ser saker, Peter. Minnen. Bilder.
Minnen, men det är inte mina.
Jag rör någonting, och...
- Det skrämmer mig. - Jag har läst om det. Det är psykometri.
Det handlar om att se historien av ett objekt, var det har varit och upplevt.
- Är det jag ser verkligt? - Troligen. Jag vet inte, hur så?
- Vad ser du? - Minns du Kelly Houston?
Kelly Houston. Innan eller efter hon drog och krossade ditt hjärta?
Jag tror inte att hon drog, Pete.
Jag tog i min baseballmössa och fick en massa bilder av mig och henne i en...
...i en pool. Jag fattar hur allt det här låter.
Men hon var död... och det fanns blod överallt.
- Tror du att nån dödade henne? - Vet inte. Är det jag ser sant, så ja.
- Vad skulle du göra? - Du måste leta reda på sanningen.
- Hennes mamma bor väl i huset än? - Millie? Ja.
Ska jag följa med dig?
Nej, det är min oreda. Jag får ordna upp det här.
Berätta sanningen, Claire. Varför är du här?
Kollar du upp farsgubben?
Får inte en dotter hälsa på sin pappa oanmäld?
Jag är orolig. När mamma är borta och Firman är väck verkar du planlös.
- Du har alltid en plan. - Jag mår bra.
Det låter inte speciellt övertygande.
Du mår inte bra. Du lever på flingor och japansk hämtmat.
Du har en bra poäng. Jag beställde italienskt ikväll.
Ett jobb då? Jag vet att det är lågkonjunktur-
- men det måste finnas nåt du kan göra. - Jag är inte speciellt duktig.
Du satt i ledningen för Primatech Papers i över 20 år.
Under den tiden ljög jag för min familj, slog ner dörrar...
Å andra sidan, du är väldigt social.
Titta!
"Försäljare av timmer". Minimum fem års säljerfarenhet.
Du vet väl att det var en täckmantel. Jag sålde aldrig nåt.
Ja, men du behöver inte nämna det.
Vi säger att du är på intervjun, och jag är den som intervjuar-
-och du är den som blir intervjuad. Säg mig, mr Bennet...
Vad tror du din största styrka som en säljare är?
Om de inte köper nåt, kan jag alltid skjuta dem.
- Nathan Petrelli. - Millie.
- Vad gör du här? - Återupplivar gamla minnen av Kelly.
Jag tänkte stanna förbi och säga hej.
Det måste vi fira.
- Vad vill du ha? - Ingenting, det är bra, tack.
- Sätt dig, Nathan. - Tack.
Ingen pratar om Kelly med mig. Det är väl ett känsligt ämne.
Om sanningen ska fram, så klarar jag mer än så.
Så...?
Jag gick igenom gamla saker på kontoret och började att tänka på Kelly.
- Jag undrar om du... - Om jag har hört av henne?
Jag önskar att jag kunde säga det.
Jag önskar att jag kunde säga att hon har bott i södra Frankrike hela tiden.
Att hon blev en konstnär. Att hon har en dotter som heter Francoise.
Har du någonsin undrat... att hon kanske inte flydde?
Det fanns en tid...när jag trodde att du visste mer än vad du sa.
Vi var borta den helgen, men du var i stan, Nathan.
Och jag visste att du och Kelly träffade varandra.
Jag sa aldrig nåt till din mamma, men jag hyrde en privatdetektiv.
Det visade sig att du var grön.
Kelly använde sitt kreditkort för att köpa en biljett till London, Heathrow-
-där hon tog sitt bagage, och ingen har sett henne sen dess.
Är det möjligt att nåt annat har hänt, Millie?
Tro mig, jag har gått över det här flera gånger.
Kelly var envis, illvillig och full av sig själv.
Till det kan vi tillägga att jag inte var den bästa mamman.
Inte undra på att hon rymde.
Jag ska till frisörsalongen strax, jag vill komma i tid.
- Hittar du ut själv? - Självklart.
Varsågod. Jag tog de goda sakerna.
Det räcker för mig. Mamma skulle döda mig om hon fick reda på det.
- Hon får inte reda på det. - Du har rätt.
Mina föräldrar är inte tillbaka förrän på måndag.
- Är det en inbjudan? - Vill du det?
Jag vet inte. Du har druckit. Jag vill inte utnyttja dig.
Var inte så pryd.
Kom och ta den om du vill ha den.
Kom, Nathan. Kom och ta den.
- Ge den till mig. - Kom och ta den.
Nej!
- Ville du träffa mig? - Millie ringde... - Chardonnay?
Du hade ställt frågor om Kelly.
Vet du hur sådana minnen påverkar den stackars kvinnan?
Kelly försvann inte.
Hon dog. Jag var där. Jag vill veta varför jag inte kommer ihåg det.
Hur skulle jag kunna veta det?
Varje gång en hemlighet är begravd, står du med en spade bakom ryggen.
- Du borde höra av dig oftare. - Jag har bestämt mig. Berätta eller...
Jag tog hand om det. Du behöver inte känna till detaljerna.
Du såg till att jag inte kom ihåg nåt, eller hur?
Du var full och dum. Ja, jag tog hand om det.
Haitiern rensade minnet. Jag tog hand om kroppen. Köpte flygbiljetten till London.
- Det var en olyckshändelse. - Det såg inte så ut. Vad skulle jag göra?
Hennes död skulle ha förstört ditt liv.
Finns det nåt som rättfärdigar det här?
Jag valde att skydda min son. Ska jag få skit för det?
Jag har fått skit för mindre. Men låt inte det här förstöra dig.
Ska Millie tro att hennes dotter rymde för att hon var en dålig mor?
Ja. Millie har funnit ro.
Det borde du också göra.
Jag hör av mig.
- Glömde du nåt? - Jag måste berätta nåt för dig.
- Jag vet bara inte hur. - Mår du bra?
Jag kan inte berätta hur jag vet det, men jag vet inte om jag borde.
Vad pratar du om?
- Prata ut. - Kelly rymde inte, hon dog.
Jag var där. Det var en olycka. Och det var mitt fel.
- Hon var med på planet. - Det fanns ingen flygbiljett. Hon dog.
Och min familj tystade ner det hela.
- Vilken knäpp lek håller du på med? - Jag berättar bara sanningen.
Du bör gå.
Snälla... Gå.
Jag är ledsen.
Du svarade aldrig på frågan: Din största styrka.
Jag är framför allt en person för företaget.
Ingen är mer trogen sitt arbete än mig.
- Vilket företag skulle inte anställa dig? - Ja, jag är verkligen duktig med folk.
- Vad är det? - Man blir ledsen när man ser tillbaka-
-och inser att man inte har uppnått nåt. - Vad pratar du om?
- Du har hjälp folk i hela ditt liv. - Har det? Allt jag kan se är smärta.
Jag sköt dem, samlade in dem, låste in dem, raderade deras minnen-
-men jag kommer inte ihåg att jag har hjälpt någon.
- Det stämmer inte. Du har hjälpt många. - Visst, nämn nån.
Mig.
Livet förändras, vi förändras.
Man måste komma ihåg vem man är, för att lista ut vem man vill bli.
Det känns som om du vore förälder och jag barnet.
Ombytta roller.
- Du vill inte sälja timmer, eller hur? - Nej, inte alls.
Goda nyheter. Hiro sa "ja".
- Du borde ha berättat för Kimoko. - Inte nu. Jag är helt slut.
- Det är över ett år till bröllopet. - Jag vet.
Varför har du bläck i ansiktet? Var har du varit?
Tidsresa. Försökt rädda Tadashis liv.
- Men han gör alltid om det. - Tadashi?
- Killen med den kända baken? - Ja.
Du undviker problemet. Du måste acceptera verkligheten.
- Du måste berätta sanningen för Kimiko. - Jag tar det.
Hej, Tadashi. Är du på taket? Jag kommer.
Var är du på väg? Hur blir det med Kimiko?
Hiro.
När familjen fick veta att jag fick sparken, skämdes de.
- Jag vet. - Hur då?
Jag har försökt hjälpa dig många gånger, men inget verkar hjälpa.
Du fortsätter att göra samma misstag.
- Varför kommer jag inte ihåg det? - Det spelar ingen roll.
Det är dags för oss båda att inse sanningen.
- Vad menar du med sanningen? - Först av allt:
Du måste verkligen avsky ditt jobb. Kopierar man baken på 47 olika sätt-
-måste man inse att man får sparken. Mitt råd är:
Hitta nåt du älskar att hålla på med.
Då känns det inte som ett arbete.
Det kan nog stämma. Jag har alltid trott att jag kan lyckas bättre med mitt liv.
För det andra: Livet är en gåva. Värdefullt och kort.
- Inte värt att kastas av från ett tak. - Varför skulle du vara en expert?
Därför att...
-...jag är döende. - Det borde jag ha hört talats om.
Jag har hållit det hemligt. Där kommer vi till tredje punkten:
Ha inga hemligheter för de du älskar.
Allra helst inte för din familj.
Det är dags för oss båda att inse sanningen...
- Jag är kanske inte redo. - Du klarar dig. Kom bara ihåg...
...du har en vän som väntar på dig i himmelriket.
- Är du min vän? - Ja, det är jag.
Tack, Hiro.
- Hiro... - Du hade rätt, min vän.
Det är dags att acceptera det. Kimiko måste få veta sanningen.
- Är du säker? - Ja.
- Var har du varit? - På taket. Jag insåg nåt.
- Det är nåt jag måste berätta. - Vad är det som har hänt?
Jag har mycket att berätta för dig.
Jag hoppas bara att.. jag har tid att berätta allt.
Jag förstår inte.
Jag är så ledsen.
Mår du bra?
...bara bra.
Nåt är fel! Ring en ambulans!
Trevligt att träffa dig här. Är jag så förutsägbar?
Du bor på övervåningen.
- Hur mår du? - Bra. Så vad gör du här?
Jag fick tillbaka mitt gamla jobb med guvernör Malden.
Vad bra för dig. Vi kan väl fira. Jag kan köpa sushi åt dig.
Jag är inte hungrig.
- Vad gör du här då? - Jag vet inte.
Du fick tillbaka ditt liv, Tracy. Och det var det du ville, eller hur?
Det känns som att nåt saknas. Nåt måste förändras.
Men nu har du ett jobb i regeringen. Det är väl en bra början.
- Vi hjälper inte människor direkt. - Säg upp dig då.
Min position är eftertraktad.
Livet förändras, Tracy. Vi måste förändras med det.
Du kanske inte kan åka hem igen.
Du kanske måste komma ihåg vem du var, för att lista ut vem du vill bli.
Jag måste gå. Jag har en middag med Malden, och måste komma i tid.
- Tack för rådet dock. - När som helst.
Jag kan inte säga hur glad jag är över att du är tillbaka. Jag har saknat dig.
- Det är trevligt att vara saknad. - Gillar du fortfarande Cosmo?
En Cosmo, tack. - Se på oss. Precis som förr i tiden.
Det här jobbet. Jag vill att det ska vara mer. Jag vill ordna program...
Hjälpa människor som inte kan hjälpa sig själva.
Då var vi förbi småpratet.
Jag vill ha ett jobb där jag gör en skillnad i människors liv.
Du behöver inte imponera på mig. Vi vet båda två vad du är kapabel till.
Vi kan väl hoppa över middagen? Vi går upp på övervåningen.
Och gör varandra glada. Som på de gamla goda dagarna.
- Kan du ursäkta mig ett ögonblick? - Visst...men dröj inte för länge.
Kära Gud.
Varsågod.
- Är allting bra, hjärtat? - Nej...det är det inte.
- Jag förstår inte. - Det förväntar jag mig inte heller.
Hallå. Jag vill prata med nån på mordroteln.
Ja, jag väntar.
Jag har letat efter dig. Vad är det?
Du tänker på nåt. Är det de nya som Samuel tar hit till vår familj?
Du tror att han skulle ta hit fler... Om Joseph levde?
Jag vet inte.
Han har rätt till sin vedergällning.
- Vad det än betyder för oss alla andra? - Jag ska berätta vad det betyder.
Det är jag som är kvar för att ta alla beslut åt den här familjen.
Det är jag...som bestämmer i vilken riktning vi reser.
Vi pratade bara.
Följ med mig. Det är dags att hitta en till.
Du vet att du kan berätta allt för mig, va?
Om nån säger att de är missnöjda med mig, om du är det...
Jag är inte missnöjd.
Bra.
Varför visar du honom för mig?
- Jag visar det du behöver se. - Varför skulle jag vilja se Bennet?
Han är inte intresserad av oss längre.
Han kan ha bytt åsikt.
Nathan verkade...väldigt förvirrad.
Jag ville vara säker på att jag hörde hans sida av historien.
Det var upprörande.
Nathan har alltid varit teatralisk. Det är nog därför han dras till politik.
- Vad sa han exakt? - Det känns dumt att berätta det här.
Nej, han är min son. Jag vill veta.
Han sa att Kelly var död. Att han var med henne när hon dog.
Jag sa: "Nej, hon köpte en biljett, satte sig på ett plan och drog härifrån".
Jag är så ledsen att han har stört dig med det här.
Nathan... har inte varit sig själv det sista.
Du vet hur mycket jag bryr mig om honom.
Jag ber om ursäkt för hans beteende.
Ingen ska behöva gå igenom den smärtan två gånger.
Ärligt talat... så bryr jag mig inte längre.
Jag hoppas bara att Kelly är glad.
Jag tror att... Det är det närmaste ett avslut jag kan komma.
Ursäkta mig ett ögonblick. - Hallå?
- Paketet är levererat. - Underbart. Tack så mycket.
Var det nåt viktigt?
- Inte alls. - Bra.
- Vad pratade vi om? - Avslut.
Skål för avslut.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator, memnock, FRiEND och St1gge
www.SweSUB.nu - För bättre texter